Myslel jsem, že si hnízdo postavíme tam nahoře
v korunách stromů.
Že odletíme jako ptáci...
tam do hor.
Tento příběh je založen na skutečných událostech.
Během 2. světové války musel každý rakouský voják povolaný do služby
složit přísahu věrnosti Hitlerovi.
ST. RADEGUND, RAKOUSKO 1939
-Brambory. -Brambory.
Už jich máme tolik.
Pamatuješ si ten den, kdy jsme se potkali?
Bylas nesmělá jako dneska.
Vzpomínám si.
Ta motorka.
Moje nejlepší šaty.
Podíval ses na mě...
a hned jsem to věděla.
Jak byl tehdy život snadný.
Zdálo se, že žádné nesnáze do našeho údolí nedosáhnou.
Žili jsme nad oblaky.
Přistěhovala se k nám moje sestra.
Líbíš se mu.
Měli jsme svůj domov.
Tvoji matku.
Svou rodinu.
Naši vesnici.
Radegund.
VOJENSKÁ ZÁKLADNA V ENNS, 1940
Milá Fani,
z výcviku tě srdečně zdraví tvůj Franz.
Tenhle týden
je to snadné.
Ráno jezdím na motorce.
Což je pro mě zábava.
Ahoj hory!
Moc rád bych zase slyšel tvůj zpěv.
Ahoj slunce.
Těším se, až se zase uvidíme.
S někým jsem se tu skamarádil.
Jmenuje se Waldland.
-Jak to děláš? -No...
dvouměsíční výcvik...
Nic nepředstírá.
Kdybych byl myška v poli s obilím
Pořád se usmívá.
A byl bych tam...
Někdy bych chtěl
být malým, malým ptáčkem...
Můj drahý manželi,
Francie prý kapitulovala.
Zemědělce posílají domů.
Aspoň prozatím.
Je to pravda?
Sestra je osamělá.
Kéž by měla někoho, jako jsi ty.
Potřebujeme tě tady.
Je potřeba zaučit to tele.
A blíží se sklizeň.
Škodlivý plevel jsme spálili.
Od Mossbauera mám pár selátek.
Mají čtyři týdny.
Srdečné pozdravy...
od Tvojí milující ženy
Fani.
Moje drahá ženo,
co se to stalo s naší zemí?
Se zemí, kterou milujeme?
Kde jsou děti?
Uvnitř.
Táta si jde pro tebe!
Resie!
Co se děje?
Povolali mě.
Mysleli jsme si, že přijde mír,
ale pořád se válčí.
Netuším proč.
Věříš v to, za co bojujeme?
Ani ne.
Udělal to, co musel.
Nechtěl se dívat, jak jde jeho národ ke dnu.
Než přišel, všechno se hroutilo.
Učiněnej Babylon.
Uctívali jsme cizí bohy.
Jsi opilej.
Ne.
A nejsem tvůj kamarád, ale tvůj starosta.
Teď nám říkají,
že ty jiné rasy máme ušetřit.
Ty pokořené.
A tak hodné opovržení, že už ani nemůžou pohrdat samy sebou.
Zemi osívají solí.
Svět změnili v obchodní dům.
Cizinci zaplavují naše ulice jako švábi.
Přistěhovalci kašlou
na minulost, jenom si chtějí nahrabat.
A to se stává, když zemře určitý svět.
Lidi přežijí.
Ale jejich život je ten tam.
Je ten tam.
Nemají důvod žít.
Maska je stržená.
Bojím se o svou rodinu.
Matka už je stará.
Jo.
Doufám, že brzo umře.
Nepoznají zlo, když ho mají před očima?
Už jsme na to zvyklí.
Zločiny.
Žádný stud.
Dávej si pozor.
Otče, když mě povolají, nebudu moct sloužit.
Zabíjíme nevinné.
Přepadáváme jiné země.
Týráme slabé.
Podle kněžích jsou vojáci, kteří to dělají,
hrdinové, dokonce světci.
Možná jsou hrdinové ti druzí.
Ti, kteří brání své domovy před vetřelci.
Mluvil jste o tom s někým?
-Se svojí ženou? -Ne.
S rodinou?
Nemyslíte,
že byste měl zvážit důsledky svých činů?
Myslím pro ně.
Téměř určitě by vás zastřelili.
To ano.
Vaše oběť
neprospěje vůbec nikomu.
Promluvím o vašem případu s biskupem.
Je moudřejší.
Děkuju.
Moc děkuju.
Poslední týdny jsi jiný.
Co se děje?
Dobrýtro.
Vybíráme na válečné úsilí.
Aha.
Omlouvám se, ale...
Jak jsem říkal, nemám, co bych vám dal.
Jsem...
Prosím...
Nemám.
Přeju hezkej den.
Odmítl jsi přispět
do naší sbírky na veterány?
Na jejich rodiny?
Prej jsi taky odmítl
přijmout příspěvek na rodinu...
a další dotace, které ti stát mohl poskytnout.
Proč?
Franzi. Řekni mi to.
Tak udělej nějakej vtip.
Jo.
Odmítl jsi jako jediný.
Prosím.
Děkuju.
Musíme být silní.
A zůstat pevní.
Vezměme si poučení od kováře.
Jakkoli silně kladivo udeří.
Kovadlina nemůže,
ani nemusí úder vracet.
Kovadlina kladivo přežije.
Tomu, do čeho se tluče na kovadlině,
dává tvar
nejen kladivo, ale i sama kovadlina.
Posaďte se.
Vaše Excelence.
Děkuji za vaši ochotu se mnou mluvit.
Pokud nám Bůh dává svobodnou vůli,
jsme zodpovědní za to, co činíme...
a co neučiníme.
Nebo ne?
Pokud naši vůdcové
nejsou dobří.
Pokud představují zlo...
co má člověk dělat?
Chci si zachránit život,
ale ne pomocí lží.
Máte povinnost ke své vlasti.
Tak praví církev.
Znáte slova
apoštolova?
"Každá duše vrchnostem
poddána buď."
Slyšíte ty zvony?
Taví je.
Přetavují na náboje.
Podle mě se bál, že jsem špion.
Nemají odvahu projevit nesouhlas.
Mohli by pak přijít na řadu oni.
Neviň biskupa z toho, že jde s nimi.
Doufal,
že díky tomu bude režim k církvi tolerantnější.
Teď ale kněze
posílají do koncentráků.
Zakázali procesí.
Nemáme žádné slovo.
Co můžeme dělat?
My,
bezvýznamní místní lidi.
Podej mi uhel.
Uhel?
Jenom jeden.
-Jenom jeden? -Jo.
Děkuju.
Maluju hrobky proroků.
Pomáhám lidem, aby dokázali vzhlédnout od těch lavic a snít.
Vzhlédnou a...
představují si, že kdyby žili v Ježíšově době,
nedělali by to, co ostatní.
Vraždili by ty, které dnes zbožňují.
Maluju všechno to utrpení, ale sám netrpím.
Je to moje živobytí.
My zkrátka...
jen vytváříme...
soucit.
Vytváříme...
Vytváříme obdivovatele.
Nevytváříme přívržence.
Život Krista klade nároky.
Nechceme, aby se nám to připomínalo.
Abychom se nemuseli dívat, co se stalo s pravdou.
Nastávají temnější časy,
kdy lidi budou chytřejší.
Nebudou bojovat proti pravdě.
Jednoduše ji budou ignorovat.
Maluju jim příjemného Ježíše
se svatozáří kolem hlavy.
Jak mám ukazovat něco,
co jsem neprožil?
Jednou se toho snad odvážím.
Teď ale ještě ne.
Jednou...
Namaluju skutečného Krista.
Oni tě nepovolají.
Zemědělce potřebujou.
Co by jinak lidi jedli?
Válka možná brzy skončí.
-Spí? -Jo.
Proč se na mě tak koukáte?
Je to šílenství.
Hřích... Hřích vůči jeho rodině. Vůči jeho vesnici.
Jsme jiní, matko.
Je mi to líto.
Jsem ti ale vděčný, že mi přeješ štěstí.
Tvůj život byl už tak dost těžký.
Jeho matka je ke mně chladná, jako by to byla moje vina.
Chci totéž co ty.
Nemůžu snést to, že ti způsobuje utrpení.
Volí i za tebe.
Ví vůbec, co dělá?
Řekni mnu to.
Pýcha...
Je to jenom pýcha.
Nic jinýho.
Říkaly ti něco?
Viděl jsem, jak se s tebou bavily u cesty.
Říkaly...
že jejich manželé odešli do války.
A proč by měli bojovat,
aby zachránili právě nás.
Zranily tě...
tím, co řekly?
Je mi to jedno.
Je všechno v pořádku?
Jo.
Byl jsi pěknej divočák.
Pral ses s policajtama.
Moc dobře si to pamatuješ.
Kdo tě tak změnil?
Tvoje žena?
Mám pro tebe pochopení.
Nechci nic špatnýho...
Já vím.
No tak...
mi pomoz.
Radegund vás miluje.
Jste...
Jste syn Radegundu.
Já nejsem tvůj nepřítel.
Jsem tvůj přítel.
-Jo? -Jo, přítel.
Pořád patříš k našim lidem.
Nemůžeš říct ne
svojí rase.
Svojí krvi.
Svojí vesnici.
A svýmu domovu.
Musíme bránit naši zemi.
Dokud nepřišel on, lid byl zoufalý. Ponížený. Úpěl v řetězech.
Kdo asi ponese zodpovědnost?
Já.
Koho asi budou vyslýchat?
Čeká tě šibenice.
Chápeš, co to znamená?
Oni tě oběsí!
Tvoje rodina, žena, děti... Nebude nikdo, kdo by je zaopatřil.
Tvoje matka umře bez jediné útěchy.
Uklidni se.
Nesahej na mě.
Jsi ještě horší.
Jsi ještě horší než oni.
Protože oni jsou nepřátelé,
ale ty jsi zrádce!
Byl jsem ve Vídni.
Viděl jsem, co se tam děje.
-Ztracen. -Kopali ji do obličeje.
-Krvácela. -Vytržen z bezpečí svého stanu.
Zabíjeli duševně choré. Děti.
-Musí kráčet v náruč Krále hrůzy. -Viděl jsem v jejich očích nenávist.
Zapomněli jsme na svou skutečnou vlast.
Co by na to řekl tvůj otec?
Co myslíš?
Bojoval.
-Zemřel. -Ano.
A za co myslíš, že umřel?
V zákopech, v bahně?
Zamysli se nad tím.
Jo.
Měl jsem sen.
Viděl jsem vlak.
S mocnou temnou lokomotivou.
Děti z ní byly celý pryč.
A člověk nevěděl, kam jede...
viděl jen míhající se pole a stromy.
Mám v hlavě vzpomínku.
Na to, co jsem kdysi znal.
Není na koho se obrátit.
Nic do mé duše neproniká.
Nevyslyšel snad někdy naše modlitby?
Když mu zůstaneme věrní, On bude věrný nám.
Já tomu věřím.
Máme Jeho.
A to stačí.
Celý svět se potápí.
Odpověď nepřichází.
Následovat Ho...
je čiré šílenství.
Co budeš dělat, Franzi?
Chtějí, abys složil přísahu antikristovi.
Ano, já vím.
Je to bezectný život.
Už je to tady?
Konec světa?
Je to snad smrt...
světla?
Jsme jako dech.
Ne! Hrajou falešně!
Zabíjejí se navzájem!
Jako stín, který zaniká.
Znásilňování! Válka! Krev!
Šílenství!
Povolali mě.
Můžeš se schovat v lese.
Utečeme!
Do hor!
Má člověk právo nechat se zabít?
Pro pravdu?
Může to potěšit Boha?
Chce pro nás mír.
Štěstí.
A ne abychom si způsobovali utrpení.
Musíme se postavit zlu.
Ty to uděláš, že jo?
Její štěstí je v tvých rukou.
Mohla mít jiný chlapy.
Už tak máme v životě dost potíží.
Strašně málo na sebe myslíš, Fani.
Pojď ke mně.
Proč se mu nepostavíš, Fani?
Vzepři se mu.
Nevíš, co je to být nešťastná.
Nikdy tě neopustil chlap.
Tak. Hodná.
Svět změnit nedokážeš.
Svět je silnější.
Já tě potřebuju.
Mohl bys pracovat v nemocnici.
Na tom není nic špatnýho.
Nebo jo?
Chceš jich mít víc?
Můj drahý synu,
jsi všechno, co mám.
Víš, jaké je to vyrůstat bez otce.
Já vím, jaké to je zůstat sama.
Holky, táta odjíždí.
Vydá se na cestu.
Na dlouhou cestu.
Nějakou dobu tu nebude.
ENNS, 2. BŘEZNA 1943
Moje drahá ženo,
vím, že se o mě bojíš,
ale nesu jen lehké břemeno.
Porovnám-li své utrpení s utrpením jiných,
vidím, že nesu ten nejmenší kříž.
Je strašné, co museli vytrpět.
Člověk musí pamatovat na to,
co mu v lepších časech bylo zřejmé.
Máme tu jaro.
Moje tři holčičky už budou běhat bosé a trhat kytky.
Snad by bylo lepší jim říct, kde táta je,
než jim vyprávět pohádky.
Čerstvá zelená tráva člověku prospívá.
Ten, kdo je svobodný, si toho možná nevšimne.
Včera v noci...
Zdravím matku, tebe,
holčičky a všechny ostatní.
Na shledanou.
Drahý manželi.
Zdravím tě v milosti Boží, která všechno zase napraví.
Zdraví tě i tvoje tři slečny.
Mám ti prý psát jen o tom, co udělaly dobrého.
Samozřejmě.
Ale asi tě nepřekvapí, když ti řeknu, že taky neposlouchají.
Musím ty holky pořád peskovat.
Pořád vyžadují moji pozornost.
Rosi se na tebe pořád ptá.
Když jdeme spát,
říká:
"Nezamykej dveře,
aby se táta dostal domů."
A u jídla zase:
"Nech trochu pro tátu."
Zpívala ti písničku.
Prý jestli ji uslyšíš.
Rosi si dneska chtěla vzít tvoji fotku do postele.
Že jako budeš spát vedle ní.
Řekla jsem jí, že až táta přijde, určitě to udělá.
Dobrou noc.
Srdečně tě zdraví tvá milující žena
Fani.
Nechte nás o samotě.
Posaďte se.
Komu si myslíte, že ten váš vzdor pomůže?
Máte za to, že se tím něco změní?
Myslíte si, že o vás nahoře vědí?
Že si vašich protestů všimnou?
Že se to někdo dozví? Že se o tom doslechne?
Nikdo netuší, co se děje za těmito zdmi. Nikdo.
K čemu to je dobré?
Copak je jedno, jestli je tahle válka spravedlivá nebo ne?
Leštíte jim boty.
Plníte jim pytle s pískem.
Jste snad nevinný?
Co to je?
Hrdost?
Jste snad lepší než ostatní?
Jste ten jediný moudrý?
Jak víte, co je dobré a co špatné?
Víte to líp než já?
Řekla vám to snad nebesa?
Slyšel jste nějaký hlas?
Je rozdíl mezi utrpením, kterému se nemůžeme vyhnout...
a utrpením, které si volíme.
Zapomněli jste, jak vypadá svět.
Světlo.
Obloha.
Nezpůsobil jsem, že svět je takový.
Ani vy ne.
Všichni máme na rukou krev.
Nikdo není nevinný.
Všude samý zločin a krveprolití.
Ten, kdo tenhle svět stvořil,
stvořil zlo.
Svědomí z nás všech dělá zbabělce.
Dávejte si pozor, příteli.
Antikrist je chytrý.
Využívá lidských ctností,
aby nás zavedl na scestí.
Má nejdražší ženo,
v 10:13 odjíždím do Berlína.
Neměj o mě obavy.
Modli se za mě.
VĚZNICE TEGEL, 4. KVĚTNA 1943
Podívej se dolů.
Sednout.
Vstaň.
Drahý manželi,
přišel mi Tvůj dopis ze 7. května.
Moc za něj děkuji.
Ve čtvrtek vyschla studna.
Potřebujeme, aby zapršelo.
Stalo se to, čeho jsem se bála.
Nenašla jsem nikoho, kdo by mi pomohl s prací.
Až na Resie.
Strohofer ukradl z našeho pole řepu.
Slyším jenom tvůj hlas.
Rosi!
Navštívila jsem tu vdovu.
Marii.
Dva týdny s nikým nepromluvila.
Nové seno mi dává naději.
Ta vůně ve stodole.
Vítr.
Pšenice.
Obloha.
Nesešle na nás víc, než dokážeme snést.
Promiňte, můžete mi říct...
Je třeba se zeptat plukovníka.
Můžu se s ním setkat?
Je dost zaneprázdněný.
Ale zavolejte a sjednejte si schůzku.
Zkoušela jsem to, ale nikdo mi to nebere.
To mě překvapuje.
Problém asi bude na vaší straně.
Místní telefon funguje dobře.
Tak...
jak si tedy můžu sjednat schůzku?
Na moje dopisy neodpovídáte.
Jela jsem dva dny. Byla to dost náročná cesta.
Má nejmilovanější ženo,
zase tě srdečně zdraví tvůj milující manžel.
Napíšu pás slov, tak jak mi půjdou od srdce.
I když je píšu se spoutanýma rukama,
je to pořád lepší, než kdybych měl spoutanou vůli.
Tihle muži...
nemají žádné přátele.
Jejich ruku nesevře žádná milující dlaň.
Za co jsi tady?
Za velezradu.
Zažili zármutek.
Hanbu.
Zkázu.
Jsou to silná srdce!
Když se vzdáš myšlenky, že přežiješ za každou cenu,
zaplaví tě nové světlo.
Kdysi jsi byl samý spěch,
nikdy jsi neměl čas.
Teď máš všechno, co potřebuješ.
Kdysi jsi nikomu neodpouštěl.
Všechny jsi bez milosti soudil.
Teď vidíš svou vlastní slabost,
takže chápeš slabost jiných.
Myslíte si...
že jsem to způsobila já?
Kdysi býval jiný.
Změnil se, když tě potkal.
Mé drahé děti,
myslel jsem na vás na svátek Božího těla.
Zvony zvoní nad poli.
Moc rád bych vás viděl s květinovými korunkami.
Zdaleka vás zdraví
Váš oddaný otec.
Drahý manželi,
s láskou ti posílám nedělní pozdravení.
Děláme si o tebe starosti.
Doufáme, že to není tak zlé.
Holky tě zdraví.
Loisi říkala, že tě pak společně políbí.
V myšlenkách jsem pořád s tebou.
Můžu jet do Salzburgu.
Táta se nabídl, že pojede se mnou.
Jsem bez sebe strachy.
Vím, že bych neměla.
Důvěřuj ve vítězství dobra.
Dobrému člověku se nic zlého nemůže stát.
Ani jeden vrabec nepadne na zem.
Bez jeho dopuštění.
Je mi to líto.
Otec
miluje své dítě.
Otec
chce, aby bylo šťastné.
Aby se ho život nedotkl.
A ty...
jsi tak dobré dítě.
Franz taky.
Je lepší trpět nespravedlností než ji způsobovat.
Soud mě jmenoval vaším obhájcem.
Rozumím-li tomu dobře, odmítáte čistě sloužit v boji.
Ale kdybyste akceptoval zdravotnickou službu...
pracoval byste
třeba jako sanitář v nemocnici.
A ta obvinění by pravděpodobně stáhli.
A budu muset přísahat věrnost Hitlerovi?
To jsou jenom slova. Nikdo je nebere vážně.
To nemůžu.
Jste tvrdohlavý.
Nechám tu tenhle papír. Nechte si ho u sebe.
Podepište to,
a budete svobodný.
Ale já jsem svobodný.
Tak proč jsem tady?
To netuším.
Ty...
můj pastýři.
Na pastvách zelených paseš mě.
U řeky života.
Ty...
moje sílo.
Ukazuješ mi cestu.
Ty...
naše světlo.
Temnota ti není temnotou.
Přiveď nás ke svému věčnému světlu.
K sobě.
Ke skutečnému...
nikdy nepohasínajícímu světlu.
Nazýváš mě svým bratrem.
Otče.
K tobě volám.
Má skálo.
Má pevnosti.
Můžu si s tebou dělat, co chci.
Nikdo se to nedozví. Každýmu je to jedno.
Nikdo nezvedne ruku, aby mě zastavil.
Kdo nás vidí?
Dej mi sílu.
Abych tě následoval.
Duchu svatý,
veď mě.
Ukaž mi cestu.
Pane...
ty vůbec nekonáš.
Kde jsi?
Proč jsi nás stvořil?
Dostali snad pronásledovaní království nebeské?
A tiší snad zdědili zemi?
Moudří nás klamou.
Strachy.
Kdysi jsem byl jako ty.
Vyzpovídej se z toho.
Tvůj Bůh nemá slitování.
Nechal nás tu. Opustil nás.
Stejně jako tvého Ježíše!
Svého syna!
Jak vzdálený je chléb vezdejší, který nám má dávat.
Jak vzdálení jsme tomu, aby nás zbavil od zlého.
Vidět tak aspoň začátek Jeho království.
Ten úsvit!
Jenže...
Nevidíme nic!
Nikdy nic!
Proč za ně pokládat život?
Zkus utéct.
Tvůj Kristus umřel nadarmo.
Přišel.
A bylo to úplně k ničemu.
Máme za sebou dvacet století nezdarů.
Potřebujeme úspěšného světce.
No jo.
Nikdo nám nepomůže,
tak to uděláme samy.
Sestřičko?
Tak.
No tak.
Dobrý.
Jo.
Drahá ženo,
pořád nevím, jaká mě čeká budoucnost.
To, co přichází, bývá obvykle horší.
A přesto teď začíná červen.
Nejkrásnější měsíc.
Příroda si nevšímá utrpení, které postihlo lidi.
I když tu toho moc nevidím,
představuji si, že všechno je krásnější a zelenější než v minulých letech.
Za úsvitu...
slyšíme kosy, jak venku za okny hlasitě zpívají.
Zdá se, že jsou svobodnější
a o míru a štěstí toho vědí víc,
i když jsou to tvorové, kteří nemají rozum.
Víc než my lidé.
My, kteří dar rozumu máme.
Vrátil jste mi víc, než jsem vám dala.
Potkal jsem tu kamaráda.
Toho, co jsem poznal na výcviku.
Franzi?
Franzi!
No teda.
-Co to děláš? -Ty jsi zločinec!
Zlepšuje všem ostatním náladu.
Není to tak zlý.
Chvilku dobrý, chvilku špatný.
Ptá se na naši rodinu.
Žádný strachy.
Všechno zlý jednou skončí.
Jen jez. Jez.
-To je všechno, co máš? -Jo.
Slyšel jsi o Scharfrichterovi?
O tom, co stíná lidem hlavy?
Oblíká se jako elegán.
Přijde a na hlavě...
má velkej klobouk.
Má vybranej vkus.
Usekne ti hlavu, pěkně čistě...
Než se vzmůžeš na jedinou myšlenku...
tak...
Jaký to asi je?
Možná máš starý tělo a mladou hlavu a vidíš, jak ti hlava odlétá pryč.
A tvoje starý ruce...
se natahujou
po tý hlavě.
Jsou pořád v poutech.
A ty chytíš tu mladou hlavu...
nasadíš si ji zpátky na tělo.
A pak otevřeš oči...
a pouta jsou fuč!
Co se ale děje potom?
Možná uvidíš měsíc.
Nebo hvězdy.
I když prší,
slunce pořád svítí.
Na dobré i zlé slunce svítí úplně stejně.
Řetězů je víc než vzteklejch psů.
Kdybych tak měl ženu.
A statek.
A jabloně.
A třešeň.
A možná...
třeba hrozny?
Dělat si vlastní víno.
Bílý víno.
A taky červený. Červený na zimu.
A bílý na léto.
Zas tak moc bysme nepili.
Modlili bysme se. A pracovali.
Ale trochu se napít je někdy dobrý.
A někdy...
bysme zašli do kostela.
A někdy ne. Někdy...
bysme zůstali doma.
A hráli muziku.
ŘÍŠSKÝ VOJENSKÝ TRIBUNÁL, ČERVENEC 1943
Můžete něco říct na svou obhajobu?
Uděláme krátkou přestávku.
Vstupte.
Prosím...
-Posaďte se. -Díky.
Myslíte si, že cokoli, co uděláte
změní průběh téhle války?
Že se o vás kdokoli mimo tento soud dozví?
Nikoho to nezmění.
Svět se bude točit jako předtím.
Vaše činy dokonce mohou mít zcela opačný účinek, než zamýšlíte.
Nahradí vás někdo jiný.
Vy mě soudíte?
Nesoudím vás.
Já neříkám: "On je ten zlý." Nebo: "Já mám pravdu."
Nemůžu vědět všechno.
Člověk...
možná dělá špatnosti.
A...
nemůže se z toho vymanit.
Očistit svůj život.
Možná... by se rád vrátil, ale nejde to.
Ale...
já sám cítím někde uvnitř...
že nemůžu udělat to,
co si myslím, že je špatné.
Myslíte, že na to máte právo?
Mám snad právo to neudělat?
Rozsudek tohoto soudu zní...
trest smrti.
Dnes tedy vynesli rozsudek.
Ale ještě
ho nepotvrdili.
Podepište ten papír, co máte v cele. Budete volný. Zařídím to.
To je od jeho právníka!
Odsoudili ho k smrti.
Musím jet do Berlína.
Pojedu s vámi.
Franzi!
Vůbec nikomu tím neprospějete.
Nikomu.
Může to být poslední příležitost vzdát se tohohle...
nesmyslného postoje.
Jestli to uděláte...
Franzi.
Okamžitě požádám soud, aby zastavil provedení rozsudku,
ale musí to být neprodleně.
Rozumíte mi?
Okamžitě.
Nasazuju tu za vás krk. Může to ohrozit moji kariéru...
moji osobní bezpečnost.
Ta obvinění určitě stáhnou, ale musíte...
změnit svůj postoj.
Prosím vás o to.
Válka už možná brzy skončí.
Možná...
už nezažijete situaci, která by od vás žádala to, proti čemu se stavíte.
Moje lásko.
Franzi.
Copak nevíte, co přijde?
Nemáte moc času!
Bohu na slovech nezáleží. Jen na tom, co máte v srdci.
Složte tu přísahu a myslete si, co chcete.
Rozumíš mi?
Miluju tě.
Ať už uděláš cokoli.
Ať už...
přijde cokoli.
Budu s tebou.
Vždycky.
Udělej, co je správné.
Ne! Pusťte mě!
Říkal jsi:
"Tlučte...
a bude vám otevřeno.
Proste...
a bude vám dáno."
Vždycky jsi na mě byla hodná.
I na mého syna.
A já jsem...
Odpusť mi.
Ty.
Ty ho miluješ víc než já.
Dej mu odvahu.
Moudrost.
Sílu.
Otče...
Zítra se to stane.
Děkuji vám, otče.
Moje drahé děti,
až vám máma bude číst tenhle dopis,
váš otec už bude mrtvý.
Díky Boží milosti se zase brzy sejdeme.
Má nejdražší ženo a matko,
nebylo možné, abych vás zbavil utrpení,
které jste kvůli mně musely snášet.
A teď...
moji nejdražší,
nezapomeňte na mě ve svých modlitbách.
Modlím se za vás.
Z onoho světa.
9. SRPNA 1943
Co tam mám psát?
Franzi.
Jednou budeme vědět, k čemu to všechno je.
Nebudou už žádná tajemství. Budeme vědět...
proč...
žijeme.
Zase se setkáme.
Založíme sady.
Pole.
Znovu vytvoříme tu zemi.
Franzi.
Setkáme se tam.
Tam v horách.
"...neboť šířící se dobro světa částečně závisí na neznámých skutcích.
A za to, že to s námi není tak zlé, jak by mohlo být,
napůl vděčíme mnohým z těch, kteří věrně žili svůj skrytý život
a odpočívají v opuštěných hrobech." - George Eliot
ČÁSTI DOPISŮ MEZI FRANZEM A FANI JÄGERSTÄTTEROVÝMI
JSOU Z KNIHY Franz Jägerstätter: Dopisy a psaní z vězení
KOPRODUKCE ALTO ADIGE PRODUCTIONS A STUDIO BABELSBERG
PRO ALEXANDRU MALICKOVOU
Překlad: Petr Fantys, Deluxe